![](https://ajuntamentbarcelona.ccoo.cat/wp-content/uploads/sites/10/2024/04/240415_Serveis-Temptativa-suicidi-724x1024.png)
Notificar APP
AQUEST MAIG COBRAREM ENDARRERIMENTS
Us informem de les últimes negociacions a la Mesa General, hem mantingut dues reunions amb l’administració.
![](https://ajuntamentbarcelona.ccoo.cat/wp-content/uploads/sites/10/2024/04/euro-6771167_640.jpg)
Instrucció sobre els Premis d’antiguitat i triennis
Hem demanat a l’administració que faci, el més aviat possible, una nota informativa (Ajuntament Informa) sobre la instrucció dels premis d’antiguitat i triennis.
Hem recordat a l’administració la nostra petició per fer l’aportació corresponent a la medalla de Guàrdia Urbana el primer trimestre de l’any següent a meritar-la, en comptes de l’octubre. L’administració s’ha compromès a estudiar la nostra proposta.
Increments retributius
A la nòmina del 28 de maig d’enguany cobrarem els endarreriments des d’1/1/2023 fins al 30/4/2024 de l’increment del 0,5% sobre tots els conceptes salarials.
Està pendent que s’aprovi al Consell de Ministres un 2% d’increment amb efectes 1/1/2024.
Aquests increments deriven de l’Acord Marc per una Administració del segle XXI, signat per CCOO a l’Estat. I encara està pendent un 0,5% més, derivat d’aquest mateix acord, que molt probablement s’aplicarà a la tornada d’estiu, ja que depèn del càlcul de l’IPC anual.
D’altra banda, hem reclamat dues coses:
Si l’increment del 2% s’aprova l’abril, com està previst, que s’apliqui també a la nòmina de maig.
Que s’inclogui ja, en aquestes taules salarials l’increment derivat del Conveni signat per CCOO, del 0,75%.
Sobre aquests dos temes l’Administració va donar resposta a la mateixa taula:
No els hi és possible tècnicament (s’ha d’aprovar al plenari d’abril per fer-ho) pagar el 2% al maig.
L’increment del 0,75% està pendent del procés de l’Ajuntament per tenir pressupostos municipals, ja que ara estan prorrogats.
Per tots aquests motius els increments del 2% + 0,75% amb els consegüents endarreriments des de l’1/1/2024 es faran possiblement al mes de juliol.
Us adjuntem les taules salarials aprovades.
MOBILITAT SERGENTS I CAPORALS DE NOU ASCENS
L’ADMINISTRACIÓ ATURA MÀQUINES
Entrena’t per a superar l’entrevista de competències
![](https://ajuntamentbarcelona.ccoo.cat/wp-content/uploads/sites/10/2024/04/entrenat-per-superar-entrevista-competencies-ajuntament-barcelona-ccoo-683x1024.png)
Vols aconseguir aquesta preparació de l’entrevista de competències? Apunta’t!
Amb aquests cursos l’empresa FORMAR·TE et dona les eines necessàries per a superar l’entrevista de competències de l’Ajuntament de Barcelona amb descomptes especials per la nostra afiliació.
Aquesta formació està pensada amb una part teòrica de teleformació i una part pràctica amb simulacres d’entrevistes.
CURS FORMATIU ENTREVISTA COMPETÈNCIES:
- TÈCNIC/CA SUPERIOR EN GESTIÓ, SUBGRUP A1, AJUNTAMENT DE BARCELONA. Apunta’t!
- GESTOR/A D’ADMINISTRACIÓ GRAL SUBGRUP A2 AJUNTAMENT BARCELONA. Apunta’t!
- AUXILIAR ADMINISTRATIU/IVA, SUBGRUP C2, AJUNTAMENT DE BARCELONA. Apunta’t!
LA MOBILITAT INTERNA NO ÉS IGUAL PER A TOTHOM
Aprèn a resoldre problemes i prendre decisions efectives amb aquest curs!
![](https://ajuntamentbarcelona.ccoo.cat/wp-content/uploads/sites/10/2024/03/analisiproblemesccooajtbcn-1024x683.png)
Vols convertir-te en un expert o esperta en la resolució de problemes i la presa de decisions? Vols desenvolupar les habilitats necessàries per afrontar qualsevol repte que se’t presenti? Si la resposta és sí, aquest curs és per a tu!
En aquest curs, aprendràs els fonaments de l’anàlisi de problemes i la presa de decisions. Descobriràs un procés sistemàtic per identificar i definir problemes, generar solucions creatives i seleccionar la millor opció. A més, aprendràs a prendre decisions efectives en situacions d’incertesa i sota pressió.
Aquest curs t’ajudarà a:
- Millorar la teva capacitat d’anàlisi i resolució de problemes.
- Desenvolupar el teu pensament crític i creatiu.
- Prendre decisions més informades i efectives.
- Augmentar la teva confiança en la teva capacitat per afrontar reptes.
En aquest recurs teòric de la Diputació de Barcelona es proposa una metodologia per analitzar problemes i trobar solucions en sis passos.
També s’explica com formular objectius clars i mesurables. Per últim, es mostra com un problema de decisió es pot representar mitjançant un arbre de decisió i com es defineix un pla d’acció.
No et perdis aquesta oportunitat
d’aprendre de la mà de persones expertes!
Material en línia
- Aprèn a resoldre problemes i prendre decisions efectives amb aquest curs!
- Consells per a un bon teletreball.
- Aprèn trucs i dreceres que mai havies imaginat sobre l’Outlook.
- Perd la por a redactar un correu electrònic?
- Aprèn a dialogar amb l’estrès
Negociacions sobre la formació de la Guàrdia Urbana de Barcelona
LA HISTÒRIA DEL MOVIMENT SINDICAL A ESPANYA NO ES POT EXPLICAR SENSE LES COMISSIONS OBRERES.
Història de la secció sindical de Comissions Obreres a l’Ajuntament de Barcelona (fins a 1980)
La victòria de Franco el 1939 va inaugurar una llarga dictadura de gairebé quaranta anys, fundada sobre el terror: desenes de milers de desaparicions i execucions, tribunals d’excepció, etcètera.
![](https://www.ccoo.cat/wp-content/uploads/2021/03/consequencies-de-la-guerra-civil-exode.jpg)
El moviment obrer va ser severament reprimit: il·legalització de les seves organitzacions, confiscació dels seus béns i els seus militants i quadres empresonats, executats o exiliats. S’ obliga empresaris i treballadors a enquadrar-se en els sindicats verticals, un aparell de la dictadura per controlar la mà d’ obra.
En acabar la II Guerra Mundial (1945-1947), amb l’esperança de restaurar de República, es van produir les darreres vagues protagonitzades pels sindicats de preguerra: UGT i CNT.
Als anys cinquanta reapareix la conflictivitat a les fàbriques. Es tracta de lluites per reivindicacions elementals relatives al treball i les condicions de vida.
![](https://www.ccoo.cat/wp-content/uploads/2021/03/reconstruccio-del-moviment-obrer-assemblea.jpg)
Alhora, a partir de 1953, militants d’oposició -singularment comunistes-, membres de l’Acció Catòlica i altres treballadors descontents, tracten d’articular candidatures alternatives a les oficials en les eleccions que organitzen els sindicats verticals.
Aquestes lluites reivindicatives i els intents d’organitzar candidatures alternatives brinden l’oportunitat per crear comissions de treballadors. Aquest fet marca l’ inici d’ una nova època el renéixer d’ un nou moviment obrer.
En aquestes primeres lluites i d’altres que van seguir, la classe obrera va haver d’enginyes per trobar formes organitzatives flexibles que permetessin coordinar mínimament el naixent moviment sindical.
En molts llocs els treballadors comencen a nomenar comissions dels homes i dones més combatius que assumeixen la representació i tracten de negociar millores amb la patronal.
En aquest fenomen se situa l’ origen de les Comissions Obreres. Un origen que en la tradició del sindicat se singularitza a la mina de la Camocha, paralitzada per la vaga de gener de 1957 que va organitzar una Comissió Obrera.
Als anys 60, aquestes comissions d’obrers i obreres es van estabilitzar a les principals ciutats del país i es van coordinar a tot l’Estat. Un moviment unitari i plural de caràcter sociopolític que lluitava per millorar la condició obrera i conquerir les llibertats democràtiques.
![](https://www.ccoo.cat/wp-content/uploads/2021/03/manifestacio-1-de-maig-viva-ccoo.jpg)
A finals dels anys 60 van començar a sorgir despatxos d’advocats laboralistes lligats a Comissions Obreres i al Partit Comunista d’Espanya. Aquests van ser fonamentals en el procés d’autoorganització de la classe obrera. Doncs la seva tasca anava molt més enllà de l’assessoria laboral.
També eren llocs de reunió de les i els treballadors. Tan sols cobraven si guanyaven els judicis, un 10% del que percebia ell o la treballadora. Mentre que les consultes, l’assessoria o els judicis perduts corrien per compte del despatx.
El seu paper va ser tan vital per al moviment obrer en una etapa tan fràgil i delicada com va ser la Transició, que es van convertir en una icona.
A mitjans dels anys seixanta, les Comissions Obreres s’havien estabilitzat a les principals ciutats del país i coordinat a escala estatal. El 1966-1967 van elaborar els seus primers documents.
Les Comissions Obreres es van definir com un moviment unitari i plural de caràcter sociopolític que lluitava per millorar la condició obrera, conquestes els drets col·lectius dels treballadors i les llibertats democràtiques, a més d’aconseguir una central sindical unitària.
La primera reunió general de les Comissions Obreres de l’ Estat té lloc el juny de 1967 a Madrid. El règim franquista va respondre a l’expansió de les Comissions amb repressió, detencions i condemnes de presó. Amb el sinistre paper del Tribunal d’ Ordre Públic.
El Tribunal Suprem, el novembre de 1967, les declara subversives i il·lícites. Enguany Comissions Obreres passa de moviment il·legal a ser perseguit sistemàticament. La repressió contra Comissions Obreres és brutal. Més 9000 condemnats entre 1963 i 1977 pel Tribunal d’Ordre Públic. Una immensa majoria eren militants de Comissions Obreres.
El 24 de juny de 1972, al Convent dels Pares Blancs de Pozuelo de Alarcón, serien detinguts els dirigents de la Coordinadora General de Comissions Obreres, iniciant-se l’anomenat Procés 1001. El Procés 1001, contra deu dirigents de les Comissions, va ser una fita destacada d’aquesta espiral repressiva.
L’acusació dels implicats es va basar especialment en els seus antecedents penals, ja que bona part d’ells ja havien estat condemnats per associació il·lícita i manifestació no pacífica, cosa que el situa com a reincidents i vagos.
El desenvolupament del judici i els seus resultats es va veure bruscament alterat per la mort del president del Govern, Carrero Blanco, l’atemptat del qual va coincidir amb el judici, cosa que va marcar sobremanera el desenvolupament del procés i les sentències, amb el seu consegüent enduriment.
![](https://ccooalcobendas.files.wordpress.com/2013/10/10-de-carabanchel.jpg)
Res va impedir el desenvolupament de les Comissions Obreres, ni tan sols el procés 1001, en el qual es va condemnar els seus dirigents a 162 anys de presó en un intent desesperat de la dictadura després de la mort de Franco.
NEIX LA SECCIÓ SINDICAL DE CCOO A L’AJUNTAMENT DE BARCELONA
Mentrestant a l’Ajuntament de Barcelona es preparava una revolta interna que acabaria en una gran vaga de funcionaris.
Els pagaments de complements irregulars i els sous baixos indignaven els i les funcionàries: “El sou era una misèria. Una vegada al trimestre, hi havia la ‘bufanda’, passava un oncle amb una cartera i sobres, i els donava un sobre a cadascun, amb 5.000 o 8000 pessetes.
A partir de l’ equiparació dels salaris dels funcionaris municipals amb els de l’ Estat a partir de juliol de 1974, es va posar en relleu que molts funcionaris ni tan sols arribaven al salari mínim en el seu sou base.
El mateix mes de juliol, diversos funcionaris amb els coeficients més baixos van començar a protestar per aquesta situació. L’administració (Direcció General d’Administració Local) va optar per esmenar aquesta situació amb plusos que no incidien en l’antiguitat ni pensions.
Durant el primer semestre de 1975 es van succeir diverses accions organitzatives i reivindicatives per part del funcionariat de Barcelona, com la formació d’ una comissió per coordinar i representar les seves demandes relatives a la millora de les condicions econòmiques i organitzatives.
LA PRIMERA ASSEMBLEA
El 23 de maig de 1975, es va celebrar la primera Assemblea de Funcionaris i Empleats de l’ Ajuntament de Barcelona, al Saló de Cent.
Aproximadament 500 funcionaris van lliurar a l’alcalde Masó una carta signada per més de 2.500 funcionaris i que recollia les quatre peticions principals dels funcionaris mobilitzats: Augment lineal de 5.000 pessetes, el coeficient mínim s’havia de situar en el 2,3, l’impost sobre el rendiment del treball personal a càrrec de l’Ajuntament o un plus corrector, i per últim, resoldre la situació dels eventuals.
La majoria de les demandes plantejades per la Comissió van rebre la negativa per part de l’alcalde. La indignació dels treballadors i treballadores creixia exponencialment.
Malgrat l’augment del 14% del sou base aprovat en el Consell de ministres, el malestar va continuar creixent i expandint-se entre el funcionariat que considerava aquestes millores com a insuficients.
El carrer bullia a Barcelona en aquells moments. El dia 1 de febrer de 1976 va tenir lloc la recordada i històrica manifestació per l’amnistia que seria continuada el dia 8 per una altra marxa amb l’inoblidable lema de “Llibertat, Amnistia, Estatut d’Autonomia”. Aquestes marxes constituïen les manifestacions més massives a Barcelona des del 1939.
El 5 de febrer de 1976, l’ alcaldia de Barcelona va permetre al funcionariat realitzar una assemblea al Saló del Tinell. De nou els funcionaris s’unien per coordinar la seva lluita.
LA LLUITA CONTINUA
Els primers a reaccionar van ser els bombers de Barcelona. El dia 11 de febrer van enviar un comunicat a la premsa on informaven que romandrien als seus respectius parcs de manera indefinida.
![](https://ajuntamentbarcelona.ccoo.cat/wp-content/uploads/sites/10/2024/03/bomberos-1976-huelga.jpg)
El mes de febrer de 1976 va marcar un punt d’inflexió a Barcelona amb la vaga de funcionaris. Els carrers es van omplir d’una tensió palpable, revelant divisions profundes dins de l’administració municipal.
D’una banda, els funcionaris tradicionals, aquells que temien qualsevol canvi, vivint amb la mentalitat de “millor no moure’s”. D’altra banda, un grup més dinàmic, desitjós de transformar la ciutat, joves plens d’esperança i ànsia de renovació.
Aquesta vaga no va ser simplement un desacord laboral, sinó el reflex d’una lluita interna pel futur de la ciutat. Entre cartells i crits, la ciutat es va dividir, però també es va obrir un diàleg necessari per al canvi.
El dia 17 de febrer de 1976, la vaga de funcionaris es va estendre a gran part de les dependències municipals barcelonines. A la una de la tarda, prop de 6.000 funcionaris van convergir cap a la Plaça Sant Jaume. Després dels debats, els funcionaris van decidir romandre a l’Ajuntament fins a rebre una resposta a les seves demandes.
![](https://ajuntamentbarcelona.ccoo.cat/wp-content/uploads/sites/10/2024/03/Manifestacio-GUB-1976.png)
MÀXIMA TENSIÓ A L’AJUNTAMENT DE BARCELONA
Va ser en aquesta nit del 17 on es van viure els moments de màxima tensió de tot el conflicte. La situació podria haver desembocat en una veritable tragèdia humana.
La policia armada va arribar a la Plaça Sant Jaume amb l’ordre de desallotjar els funcionaris que havien decidit concentrar-se dins l’edifici de l’Ajuntament.
“El comandament de la policia armada va pujar a parlar amb Viola, i segons un testimoni, li va dir: ‘Senyor alcalde, li demano que reconsideri la situació; ací a baix hi ha dues mil persones encaixosades, i poden produir-se morts’. Al que Viola va respondre: ‘Executi les seves ordres. La meva vida també perilla, però la llei s’ha de complir.
La policia municipal i els bombers s’havien situat davant la policia armada, com a primera línia de defensa dels funcionaris concentrats dins l’Ajuntament.
![](https://ajuntamentbarcelona.ccoo.cat/wp-content/uploads/sites/10/2024/03/Manifestacio-GUB-i-Bombers-Ajuntament-Barcelona-1976.png)
“Jo vaig veure escenes molt tenses l’any 1976 en tant que funcionari d’aquest Ajuntament i dirigent del moviment democràtic de funcionaris. Des d’aquelles escales jo, entre d’altres, vaig dir una arenga als dos mil funcionaris que omplien completament la plaça“.
“Era un autèntic mar de caps de bombers, d’infermeres, de guàrdies, d’empleats…, i la policia rondava. Vam fer una marxa fins a la plaça de Catalunya per acabar penetrant a la Casa de la Ciutat“.
El malament alcalde Viola no va voler rebre la comissió de funcionaris i el senyor Manuel Fraga, ministre de Governació en aquell moment, va ordenar llançar gasos lacrimògens a l’interior de l’Ajuntament.
És l’única vegada que ha succeït en tota la història d’aquesta casa! Les escenes de pànic haurien pogut desembocar en una desgràcia. L’alcalde va dir “Aquí no mana l’alcalde, sinó el ministre de Governació, el senyor Fraga“.No hi havia sindicats encara, encara no existien“.
“Aquella vaga, hi va haver un moment de moltíssima tensió que va ser quan vam decidir no marxar de l’ajuntament. Cap a la una de la matinada, passem molta por, les forces d’ordre públic eren a la porta i pretenien entrar dins“.
“No van entrar però van tirar pilotes i pots de fum, sortim corrent com vam poder, a més els primers que es van plantar contra ells van ser la Guàrdia urbana i els bombers“.
![Foto: Nació Digital](https://ajuntamentbarcelona.ccoo.cat/wp-content/uploads/sites/10/2024/03/policia-armada-1976-1024x615.jpg)
El 18 de febrer, l’aturada dels treballadors era molt important, malgrat que ja s’havia publicat el decret de militarització de la policia municipal i els bombers.
Després del llançament de pots de fum per part de la policia armada, i quan centenars de concentrats estaven sortint a la Plaça Sant Jaume, van arribar uns vint camions de bombers creant un gran aldarull perquè portaven les seves sirenes activades.
“El primer cotxe frena a un centímetre d’on estaven els armades. Del cotxe salta a terra un bomber que, furibund, s’encara amb el primer policia armada que troba i li diu: “On és el vostre cap?” El policia excitadíssim, treu la pistola, apunta al bomber i li etzina: “és que ens voleu matar a tots?” I el bomber respon: “dispara, anda“.
La policia armada no va permetre als bombers entrar a l’Ajuntament per ajudar els funcionaris que estaven patint els efectes dels pots de fum. La confrontació dialèctica entre aquests dos cossos no va començar a decréixer fins passada una bona estona.
“Viola, dimite, el pueblo no te admite.”
Desallotjats de Plaça Sant Jaume, els funcionaris municipals van iniciar una manifestació de matinada envoltats del soroll de les sirenes de bombers i cridant “Viola, dimite, el pueblo no te admite.”
La lluita va continuar molts mesos, s’evidenciava l’estat de descomposició del règim franquista a l’Ajuntament de Barcelona, incapaç d’afrontar el problema i desbordat per les noves estructures de representació emanades dels mateixos treballadors.
Alhora, les Comissions Obreres passa de moviment sociopolític a sindicat de classe. El Secretariat de la Coordinadora General de Comissions Obreres decideix celebrar l’Assemblea General de Comissions Obreres a Madrid, en la qual estava previst que hi participessin 2000 delegats i delegades de tot Espanya. Es va realitzar la petició oficial a les autoritats governatives per als dies 27, 28 i 29 de juny de 1976.
El Govern la va prohibir. El vicepresident del Govern, Fraga Iribarne, va denegar el permís. S’havia d’impedir per tots els mitjans que Comissions Obreres aprofundís en la seva idea de celebrar un Congrés constituent on els treballadors d’aquest país decidissin el tipus de sindicalisme que desitjaven i que no se’ls imposés des de dalt.
Comissions Obreres va seguir endavant amb els preparatius de l’Assemblea i va decidir celebrar-la a Barcelona l’11 de juliol de 1.976, 650 delegats i delegades. Una assemblea clandestina on es van prendre precaucions per evitar una nova detenció massiva i es van activar certes pautes perquè l’Assemblea no s’avortés.
![](https://www.ccoo.cat/wp-content/uploads/2021/03/assemblea-de-barcelona-1976-1-1024x640.jpg)
Abans de començar, responsables de les Comissions Obreres de Catalunya van rebre en diferents punts de la ciutat les delegacions per portar-les a l’església de Sant Medir, al barri de Sants, on va tenir lloc l’Assemblea, amb una calor asfixiant sota la moderació de Cipriano García.
Les delegades i delegats van escoltar els informes de Marcelino Camacho, Nicolás Sartorius i Juan Muñiz Zapico. Les conclusions de Marcelino i la votació de les diferents resolucions de l’Assemblea de Barcelona van suposar el primer impuls per al llançament orgànic de les Comissions Obreres.
El 28 de setembre de 1976. el Secretariat decideix la sindicalització i l’ emissió del primer carnet. El 17 d’octubre, la Coordinadora General ratifica la constitució de la Confederació Sindical de les Comissions Obreres.
Les demandes dels funcionaris de Barcelona persistirien intensament durant anys. Amb l’arribada d’Adolfo Suárez (juliol de 1976), el Govern va aprovar millores per als funcionaris, però no seria fins al desplegament de la reforma administrativa encapçalada per Pasqual Maragall, quan es va arribar a conformar un pacte global relativament estable entre treballadors de l’Ajuntament i els polítics.
Els funcionaris de Barcelona van mantenir les seves mobilitzacions i reclamacions durant els últims mesos de 1976.
La representació i participació dels treballadors municipals a l’ Ajuntament de Barcelona va ser la fita més destacada en el procés de democratització dut a terme per la Reforma Administrativa.
El 24 de gener de 1977 tres pistolers d’ideologia ultradretana van entrar al despatx d’advocats del carrer Atocha número 55, a Madrid, i van assassinar tres advocats laboralistes, un estudiant de dret i un administratiu, i van deixar greument ferits altres quatre advocats. Van tractar de generar un escenari de por i caos que provoqués la inestabilitat del Govern i de la Transició.
La reacció del moviment obrer va ser ferma, pacífica i democràtica. Els ultradretans buscaven caos i violència, però només es van trobar amb dolor i silenci. Aquest va ser el dia que el govern va prendre consciència de la necessitat social de legalitzar Comissions Obreres i el 27 d’abril de 1977 són legalitzats els sindicats i amb això neix legalment i jurídicament la Confederació Sindical de Comissions Obreres, que va celebrar el seu Congrés Constituent.
La mobilització social i en particular la mobilització obrera, essencialment animada per CCOO seran determinants per impedir que, a la mort de Franco, la dictadura es perpetués.
CCOO i el moviment sindical no només juguen un paper essencial en la transició a la democràcia, sinó que en són constitutius, tal com recull la Constitució del 1978.
El 15 de desembre de 1977 van tenir lloc les primeres eleccions sindicals a l’ Ajuntament de Barcelona, davant d’ un consistori no democràtic, amb una participació d’ uns 8.000 funcionaris dels més de 13.000 aproximadament que hi havia a la plantilla.
Es van escollir 296 delegats que formarien l’Assemblea de Representants i que representaven tots els sectors existents a l’administració.
Unes eleccions on les candidatures independents es van emportar la majoria dels vots, seguides pel Sindicat de Treballadors de l’Administració Pública, després els maoistes i com a quarta força sindical, les Comissions Obreres. La relació entre delegats sindicals i ajuntament prodemocràtic era molt reduïda.
El Sindicat de Treballadors de l’ Administració Pública es va convertir en aquest context en l’ organització sindical més important dins del funcionariat barceloní. El sindicat organitzava la seva proposta de conveni de cara al 1978 al voltant de tres eixos, el salarial, social i sindical. Més tard molts d’aquests delegats s’incorporaven a les Comissions Obreres.
El 1978 el Govern central va decretar un augment salarial per a tots els treballadors de l’Administració del 10 per cent. Des de les Comissions Obreres es cridava a millorar l’organització de la lluita sindical per “trencar amb aquest topall” del 10 per cent, i per l’ampliació dels drets sindicals.
L’ Assemblea General de l’ Ajuntament va aprovar per àmplia majoria, la proposta de la Comissió Negociadora i dels sindicats per dur a terme una aturada total els dies 8 i 9 de febrer de 1978. El seguiment de la vaga va ser desigual depenent dels sectors, destacant pel seu poc suport a la mobilització les oficines centrals situades a Plaça Sant Jaume.
Poc després de les eleccions municipals del 1979, la secció sindical de Comissions Obreres a l’Ajuntament de Barcelona valorava positivament que la lluita dels treballadors municipals hagués aconseguit la celebració d’eleccions sindicals a l’Ajuntament el 1977.
Malgrat això, reconeixia la falta d’experiència sindical i la necessitat de tornar a realitzar una altra convocatòria que, segons aquest sindicat, reduiria el corporativisme i els problemes de representació que s’havien donat en les eleccions de 1977 que havien portat a una “situació de deteriorament, tant en l’assemblea de representants, com en la pròpia comissió negociadora”.
La secció sindical de Comissions Obreres apostava per realitzar unes noves eleccions sindicals el mateix estiu de 1979, o com a molt tard a l’octubre. També defensava, entre altres aspectes, modificar el format per escollir els representats, passant de l’ elecció per categoria laboral a elecció per centres de treball.
Molts membres del Sindicat de Treballadors de l’Administració Pública es passaven progressivament a les files de Comissions Obreres i tot feia preveure que les votacions situarien el sindicat en una posició de força a l’Ajuntament.
Així mateix, el model d’elecció per centres de treball i no per categoria laboral, afavoriria les candidatures de Comissions Obreres més implantades en les posicions laborals amb menys qualificació, però més nombroses.
Dins del conflicte laboral, es va formar una interlocutòria anomenada “Comitè de Lluita”, format principalment per membres de l’anarcosindicalista Confederació Nacional de Treball i del sindicat maoista.
A principis de novembre, es va produir l’acord entre l’Ajuntament i els sindicats per a la normativa electoral. Aquest acord contemplava un sistema de doble elecció i per tant doble representació.
En la disputa interna entre organitzacions dels treballadors, les seccions sindicals de la Unió General de Treballadors i les Comissions Obreres de l’Ajuntament de Barcelona van passar a l’acció contra el “Comitè de Lluita”.
Les dues seccions sindicals denunciaven les pràctiques d’ aquest Comitè, principalment a la Confederació Nacional del Treball, tot i que sense citar directament l’ organització anarc sindicalista.
La Unió General de Treballadors i les Comissions Obreres denunciaven que el Comitè actuava de manera demagògica i que els seus membres manipulaven la realitat per tenir una posició més forta en la campanya electoral de les pròximes eleccions sindicals.
El 15 de novembre de 1979 es va arribar a un acord definitiu entre l’ Ajuntament i els set sindicats acreditats. Es tractava d’un acord al voltant de la normativa sobre les eleccions sindicals i per la consecució d’una paga doble -la quinzena- el mes d’abril, que aniria en funció de dos conceptes, l’assistència al treball i el compliment de l’horari.
“El que va produir cert ordre, va ser la prima d’assistència i puntualitat, la quinzena paga, tu la perdies a la que deixaves d’anar, baixes, absentisme de qualsevol classe etc.
També s’aprovava l’actualització de sous a partir de l’1 de gener de 1980 i el control horari mitjançant un rellotge, cosa que es coneixeria en el futur com a ‘pasqualina’. Així mateix, van arribar a l’acord perquè no s’apliquessin sancions econòmiques ni administratives “arran de les accions reivindicatives passades”
L’acord va ser signat per Pasqual Maragall en representació del govern municipal amb els representants sindicals com les Comissions Obreres.
Si bé la Unió General de Treballadors havia jugat un paper actiu des de les eleccions de desembre de 1977, la crisi interna que patiria a l’Ajuntament de Barcelona va acabar per decidir el sindicat socialista a no participar amb les seves sigles en les eleccions sindicals.
Les noves eleccions sindicals van dibuixar un nou mapa dins de la representació del funcionariat municipal. Se celebrava l’alta participació dels funcionaris en les eleccions sindicals, amb gairebé un 70% dels vots totals.
Van votar 10.046 funcionaris. El sindicat més votat va ser les Comissions Obreres amb 2233 vots.
Les Comissions Obreres es van convertir en la primera força sindical tant en l’ Assemblea de Delegats com en el Comitè d’ empresa, només superada per les candidatures personals independents.
Els metges havien votat en les candidatures formades pels mateixos professionals del seu sector i la Guàrdia Urbana havia votat en les pròpies candidatures, una del torn de dia i una altra del torn de nit, ja que la relació entre tots dos no era gaire positiva.
Els Bombers de Barcelona malgrat que la Unió de Bombers d’Espanya s’havia oposat a participar en la formació del Comitè d’Empresa, la majoria dels bombers de Barcelona havia votat en les candidatures de Comissions Obreres.
El Periódico destacava que les Comissions Obreres havia obtingut uns grans resultats als tallers, hospitals i neteja, però el seu suport era molt més feble als departaments burocràtics.
Els sindicalistes de la Unió General de Treballadors es van presentar sota les sigles ASA i van aconseguir 5 representants.
Aquest procés electoral es presentava com una eina fonamental per desmuntar el “vell règim de la casa” i per disposar d’un interlocutor “vàlid” entre l’ajuntament i els treballadors.
El 1980 es va signar la primera llavor del primer conveni amb unes eleccions sindicals democràtiques. Es va aconseguir un conveni que ha estat la base de tots en el futur, un conveni que reconeixia categories.
Va ser l’embrió dels successius convenis fins a arribar a l’actual amb vigència fins a l’any 2024, que es va signar just a les acaballes de la pandèmia mundial por la COVID-19, l’anomenat “Conveni de la Vida” per incloure conceptes innovadors com el teletreball, el cessament progressiu de l’activitat, millorar la conciliació familiar, i aconseguir millores salarials que van reduir l’impacte de la crisi energètica i les conseqüències econòmiques derivades de la invasió de Rússia a Ucraïna.
FONTS:
Comisiones Obreras. Videos
Comissions Obreres de Catalunya
Secció sindical de CCOO a l’Ajuntament de Barcelona
“Quan l’Ajuntament de Barcelona va ser nostre. El primer ajuntament
democràtic després de la mort de Franco (1979-1983)”
David Moreno Muñoz. Tesis Universitat de Barcelona
Uneix-te a la lluita per un IMHAB més segur i saludable.
Estimats/des companys/es:
En compliment del compromís adquirit a l’últim Comitè de Seguretat i Salut del passat 16 de gener, els delegats/es de Prevenció de CCOO hem realitzat una ronda de visites a totes les Oficines d’Habitatge (OH) i els centres de treball del Dr. Aiguader.
El nostre objectiu:
- Recopilar l’opinió dels treballadors/es sobre la presència de les mampares a les àrees d’atenció al públic.
- Detectar qualsevol altre problema o incidència relacionada amb les instal·lacions, el mobiliari o altres aspectes.
A la següent imatge podeu veure les conclusions de les visites realitzades a totes les oficines i centres de treball de l’IMHAB.
Polsa sobre la imatge per descarregar el document en format pdf
Recordem que, al correu del 15 de febrer on s’informava sobre aquestes visites, ja vàrem sol·licitar a tot l’IMHAB una Avaluació de Riscos Psicosocials per part de “Quirón Prevención“. Aquesta acció, prevista per a aquest any, és fonamental per garantir el benestar laboral.
Per tant, exigim:
- Que se’ns proporcioni el calendari de la mencionada avaluació a la major brevetat possible.
- Que es prenguin mesures urgents per abordar les deficiències detectades en les visites, com la manca de personal i la reorganització dels espais.
- Que es garanteixi un entorn de treball segur i saludable per a tots els treballadors/es de l’IMHAB.
No podem permetre que es dilati més la presa de mesures. La salut mental i el benestar laboral són drets fonamentals que no poden ser ignorats.
Instem a l’empresa a actuar amb responsabilitat i celeritat.
¡No callarem fins que es prenguin les mesures necessàries!
Uneix-te a la lluita per un IMHAB més segur i saludable.
- DENUNCIEM EL RETARD DE L’ AVALUACIÓ DE RISCOS PSICOSOCIALS A L’IMHAB.
- Convocatòria assemblees de treballadores i treballadors IMHAB
- Uneix-te a la lluita per un IMHAB més segur i saludable.
- Enquesta IMHAB
- Reivindicació de la cobertura de vacants i millores laborals a l’Institut d’Habitatge de Barcelona
Històries Rebels: Persones Anònimes que Canvien el Món
Persones Recicladores Anònimes
Coneixes a aquestes heroïnes silencioses que cada dia separen les escombraries, renten envasos i busquen el contenidor adequat?
Són Persones comunes que amb un simple gest fan del món un lloc millor.
No busquen fama ni reconeixement. Només volen un planeta més net i sostenible per a les generacions futures.
El seu activisme silenciós:
- Redueix la contaminació i protegeix el medi ambient.
- Estalvia recursos naturals i energia.
- Fomenta l’economia circular i la creació d’ocupacions verdes.
Tu també pots unir-te a la seva causa:
- Separa les escombraries a casa i aprèn a reciclar correctament.
- Utilitza bosses reutilitzables i evita el plàstic d’un sol ús.
- Consumeix de manera responsable i tria productes sostenibles.
Recorda: Petits gestos, grans canvis.
Uneix-te a la rebel·lió!
Comparteix aquest missatge i fes visible la labor de les Persones Recicladores Anònimes.
#HistoriasRebeldes #Reciclatge #HéroesAnónimos #CambiaElMundo #HeroïnesAnònimes #MilloraElMón
- Aprèn a resoldre problemes i prendre decisions efectives amb aquest curs!
- Històries Rebels: Persones Anònimes que Canvien el Món
- Històries Rebels: Persones Anònimes que Canvien el Món II
- Aprendre a Esquiar: Consells pràctics d’Esquí per a Principiants
- Vull jubilar-me abans d’hora. Quines condicions i requisits haig de complir?
Històries Rebels: Persones Anònimes que Canvien el Món II
Persones que Redueixen les Emissions de CO₂
Coneixes a aquestes heroïnes silencioses que cada dia planten, protegeixen i restauren boscos?
Són Persones comunes que amb un simple gest fan del món un lloc millor.
No busquen fama ni reconeixement. Només volen un planeta més net i sostenible per a les generacions futures. Treballen per a crear un món en el qual les persones i la naturalesa puguin prosperar.
Els arbres ofereixen molts beneficis per a les nostres vides diàries. Filtren aire net, proveeixen aigua potable, ajuden a mitigar el canvi climàtic i creen llars per a milers d’espècies de plantes i animals. Sembrar mil milions d’arbres pot ajudar a salvar la terra de la desforestació.
El seu activisme silenciós:
- Redueix la contaminació i protegeix el medi ambient.
- Reduir les emissions de CO₂
- Fomenta l’economia circular i la creació d’ocupacions verdes.
Tu també pots unir-te a la seva causa:
- Fes una Climatització responsable
- Comprova l’etiqueta energètica
- Adquireix productes frescos i de proximitat
- Aposta per una mobilitat sostenible
- Aprofita les fonts d’energia renovables
- Planta un arbre
- Canvia a il·luminació LED
Recorda: Petits gestos, grans canvis.
Uneix-te a la rebel·lió!
Comparteix aquest missatge i fes visible la labor de les Persones Anònimes que Redueixen les Emissions de CO₂
#HistoriasRebeldes #Reciclatge #HéroesAnónimos #CambiaElMundo #HeroïnesAnònimes #MilloraElMón
- Aprèn a resoldre problemes i prendre decisions efectives amb aquest curs!
- Històries Rebels: Persones Anònimes que Canvien el Món
- Històries Rebels: Persones Anònimes que Canvien el Món II
- Aprendre a Esquiar: Consells pràctics d’Esquí per a Principiants
- Vull jubilar-me abans d’hora. Quines condicions i requisits haig de complir?
MESA DE FUNCIONARIS GUÀRDIA URBANA DE BARCELONA – MARÇ –
Enquesta IMHAB
Des de fa mesos, els sindicats majoritaris amb representació al ja extint comitè d’empresa de l’IMHAB hem recollit el malestar de bona part dels col·lectius i departaments inclosos a l’organigrama de l’Institut Municipal de l’Habitatge i Rehabilitació de Barcelona donada la manca de solucions a les múltiples problemàtiques que durant anys porten sense corregir-se o donar-se’n solucions a l’Institut.
Des de CCOO i UGT hem sol·licitat en múltiples ocasions un estudi de dimensionament a l’IMHAB que se’ns ha negat en tot moment.
Mentrestant, veiem com, cada vegada, l’IMHAB assumeix més càrrega de feina sense incrementar el número de personal municipal proporcionalment.
Ans al contrari, davant nous serveis o increment de demanda, n’externalitza l’atenció.Per altra banda, observem com durant mesos hi ha llocs vacants sense cobrir, afectant aquest fet directament al personal que n’assumeix les tasques, perjudicant el servei i tensant els equips.
Com també s’ha sol·licitat en reiterades ocasions un estudi de complements d’inspecció, atenció, concessió de teletreball, o adhesió al conveni del personal subrogat, o mesures de seguretat a les dependències d’Aiguader, entre altres reivindicacions.
Tot aquest malestar ha acabat fins inclús portar a part de la plantilla a la vaga, sense èxit i sense donar solucions.Per tots aquests motius,amb l’objectiu de poder reunir totes aquestes reclamacions respecte a cadascun dels departaments i col·lectius, des de les seccions sindicals de CCOO i UGT a l’Ajuntament de Barcelona, us proposem omplir el formulari que s’ha enviat per correu electrònic i així poder-ne endreçar totes i posteriorment traçar un full de ruta de comú acord amb totes i tots vosaltres.
La vostra col·laboració en aquesta acció és essencial per a poder-ne treure una fotografia clara i real de la situació a l’Institut a cadascun d’aquests departaments.
Des dels sindicats us convidem al fet que aquesta enquesta sigui secundada per la majoria dels treballadors i treballadores de l’Institut.
L’enquesta és anònima.Tot i això, per a poder endreçar les vostres reclamacions, us demanem que ens indiqueu el departament al qual pertanyeu, i la vostra categoria professional.
Així mateix, per a confirmar-ne la veracitat de les reclamacions, us sol·licitem que feu constar el vostre correu electrònic corporatiu (únicament a efectes de validació.
Aquesta informació no es mostrarà visible a la resta d’usuaris/àries).
L’enquesta es mantindrà oberta fins dimecres 20 de març.
Qualsevol consulta al respecte podeu posar-vos en contacte amb nosaltres.Rebeu una cordial salutació,
CGT, NO FEU SERVIR ELS NENS I LES NENES COM ARMA SINDICAL
Fem aquest escrit com resposta a la infame i calumniosa campanya que ha iniciat el sindicat CGT Ensenyament contra treballadors públics i treballadores públiques al servei de la ciutadania.
No feu servir els nens i les nenes com arma per a intentar desprestigiar la bona tasca professional en matèria educativa i preventiva que fan els companys i les companyes de tots els cossos policials.
- Gràcies, companys i companyes per la vostra tasca en seguretat viària amb la formació que doneu adreçada a la ciutadania i empreses que incideix favorablement en la prevenció i reducció de l’accidentalitat.
- Gràcies, companys i companyes per donar resposta a problemàtiques socials i a millorar la convivència i les relacions interpersonals, i també a prevenir conductes de risc des de l’àmbit de l’educació.
- Gràcies, companys i companyes per aconsellar a la gent gran amb una programació formativa adaptada a les seves necessitats, la mobilitat segura i els consells de seguretat.
- Gràcies, companys i companyes per reflexionar conjuntament amb la joventut sobre els estereotips i desigualtats de gènere que hi ha entre dones i homes, i promoure les relacions de parella des de la igualtat, el respecte i la llibertat, i també prevenir i detectar possibles casos de relacions de control.
- Gràcies, companys i companyes per ajudar al jovent en l’ús adequat de les xarxes socials, i informar-los dels riscos que ens poden trobar en l’ús de les xarxes socials, de com prevenir aquesta classe de violències i tecnoaddiccions, i com han d’actuar si es produeixen.
- Gràcies, companys i companyes pel servei contra les violències masclistes que se centra a prevenir i detectar, de forma específica, situacions de risc, millorar l’atenció a les dones i els infants i reforçar la coordinació amb la resta de serveis.
- Gràcies, a tots els companys i totes les companyes per la vostra tasca preventiva i de seguretat des de la proximitat i la perspectiva de gènere.
Per últim, recordem que el programa “Servei d’Educació per a la Seguretat” de la Guàrdia Urbana de Barcelona té el segell de qualitat del Consell d’Innovació Pedagògica; el Consell d’Innovació Pedagògica de Barcelona està format per una comunitat de més de 150 entitats compromeses en la construcció d’una ciutat educadora a través de la creació i generació d’experiències educatives singulars.